ПЪТУВАНЕТО НА ПРОКЪЛНАТИТЕ
Translation ZALMEN BEHAR
Седни.
Твоят офицер за свръзка остана доволен
от количеството информация, което ни предостави.
Благодаря Ви, г-н командир.
Твоята мисия в следващото пътуване е даже още по-важна.
Знаеш ли направлението? - Да, капитана ни каза,
пътнически кораб за Хавана, Куба.
Каза ли ти също какви ще бъдат твоите пътници?
Не.
Всички са евреи. Някои дори от концентрационни лагери.
Позволили са им да заминат?
Организирано е лично от самия д-р Гьобелс.
Евреи?
Това хуманитарно пътуване ще е идеалната димна завеса.
Но откакто много от нашите контакти бяха разкрити
всички важни материали се изпращат през Маями за Куба.
При пристигането си там, ще слезеш на брега, ще се смесиш с пътниците,
и ще се свържеш с Хофман.
Той е нашият главен агент в Хавана.
Някакви въпроси?
Хайде, казвай, казвай.
Да, не, всичко е ясно, ясно, но...
Но какво, казвай.
На тези евреи,
са им дали официални разрешителни да заминат?
Това не те засяга.
Цялото внимание ще бъде съсредоточено в тях, а не в тебе.
Но тези хора ще заминат като пътници.
Ще бъде ли обидно за теб да ги обслужваш?
Крайно обидно, адмирале.
Разбирам.
Това е нарушение на принципите на партията.
Слушай добре, глупако.
Това не е упражнение по философия.
Ти си нает от шпионските служби и ти е възложена мисия.
Единственото, което те интересува, е да я изпълниш успешно
и без въпроси.
Извинете ме, сър...
Какви са отношенията ти с капитан Шрьодер?
Нямам му доверие.
Той отказва да се присъедини към партията.
Ето затова е избран да бъде капитан на това пътуване,
той е извън всякакво подозрение.
Да, но...
Гестапо ми заповяда да го наблюдавам.
Тогава го наблюдавай, но избягвай пряка конфронтация с него.
Разбирам...
А сега, се представи при твоя офицер за свръзка.
Опитай се да ги игнорираш. Опитай се да ги игнорираш, Йозеф.
Хей, вие! Откъде сте?
Събота, 13-ти май 1939 г. Пристанище Хамбург.
Извинете, на нас ни липсва един куфар.
Това е много важен куфар, моля ви.
Хайде.
Всичко, което имаме е в този куфар.
Само си помислете, колко вълнуващо ще бъде.
Да преплавате океана с голям кораб.
Само чуйте този оркестър.
И баща ви ще ви чака.
Той е в Хавана от толкова време и ви чака.
Защо не дойдеш и ти, мамо?
Не мога. Все още не мога.
Не искаш ли да дойдеш?
За Бога, не можеш ли да им кажеш някога истината?
Коя истина искаш да им кажа?
Тази, защо аз оставам или тази, защо те трябва да заминат?
Моля те, Сара. Моля те, не плачи.
Сега трябва да бъдеш силно момиче, иначе аз също ще заплача.
Хайде момичета. - Още малко, Вернер, моля те.
Вече си казахте довиждане.
Обзалагам се, че не можеш сама да се качиш по подвижния мост?
Мога. - Тогава бягай.
Мамо, виж ме!
Грижи се за нея.
И помнете, винаги ще ви обичам и двете.
Постарайте се да не ме забравите.
Щом беше толкова тежко, защо не замина с тях.
Кучи син.
Хайде, погледни насам!
Хей ти там! Ти! Кой си?
Аз съм от М-вото на Пропагандата. Заповядано ми е да снимам тези хора.
Нямате пълномощия тук. Отивайте си или ще ви отведат оттук!
Господине.
Каюта 373, палуба "Д".
Стюард.
Сам ще я намеря. - Както искате.
Чувствам се като клоун.
Изглеждаш прекрасно.
Всичко е в ред, д-р Крайслер.
Професор.
Йозеф! - Аарон.
Избягах и те оставих сам.
Видях, че те хванаха.
Не знаех какво да правя.
Дойдох тук и цялата нощ изкарах пред портала.
Йозеф.
Мислех, че никога няма да те видя отново.
Качих се първи на сутринта.
Йозеф.
Ще позволите ли, моля?
Готови за отплаване, г-н Колмер.
Заминаваме ли?
Наистина ли се случва?
Заминаваме. И то навреме.
Ние германците винаги сме точни.
Ще се върнем ли някога?
Това е временна лудост. Разбира се, че ще се върнем.
Убийци. Касапи.
Мамо. Остави го, ела.
Само едно, скъпи.
Кошмара почти приключва, скъпи.
Във всеки случай, климатът в Хавана ще ти се отрази добре.
Мислиш ли...?
Мислиш ли...
че ще ни хареса Хавана?
Да, така мисля.
Ще ни хареса.
Знаеш ли...
да тръгнеш да пътуваш
на някъде,
понякога е достатъчно.
Не сте докоснали хайвера, г-н Розен.
Не Ви ли харесва?
Съпругът ми... - Баща ми...
Съпругът ми и аз не сме добри моряци, докторе.
Тогава ме посетете, ще ви дам нещо, което да помогне.
Извинете, сър. За основно ястие?
Патешко или говеждо месо.
Печена патица или телешко "Маренго".
Не искаме да създаваме проблеми.
Няма проблеми, сър. Каквото предпочитате.
Което е по-лесно.
Мисля, че предпочитат телешко.
Каквото и да е.
Капитана ще дойде ли на вечеря с нас?
Опасявам се, че ще трябва да се задоволите с мен.
Искате ли да танцувате, г-ца Розен? - Да.
Това е румба, нали? - Да.
Не мога да я танцувам. - Лесно е, просто следвайте музиката.
Защо трябва да танцува с един от тях?
Тя не разбира, Карл, моля те.
Това е една прекрасна вечер. Защо не се опиташ да й се насладиш?
Много по-добре.
Много добре.
Не си представям какво по-добро от това могат да измислят за първа класа.
Хубаво е.
Може да го разберете. - Как?
Ами стюарда ни попита,
дали искаме да се грижим за двете малки момичета, които пътуват сами,
но да се грижиш за... е същото като да се грижиш за две малки момичета.
Казахме, че трябва да попита вас г-жа Файнчайлд.
О, с удоволствие. Моите толкова ми липсват.
Ние ги изведохме преди шест месеца.
Те ме чакат в Хавана.
Толкова ще се радвам да ги видя.
Разбира се, съпругът ми е все още в Германия.
Да се надяваме, че скоро ще може да се присъедини към вас.
Да, наздраве.
Г-н докторе, извинявам се. Професоре.
Слушах ваша лекция по клинична патология в Берлинския университет преди около 2 години.
За мен беше чест. - Благодаря.
Но трябва да е било преди повече от 2 години,
защото тогава бях махнат като ръководител от клиника ми
и ми забраниха да изнасям лекции.
Тогава как се справяте? - Моля.
Как се издържате, за да оцелеете.
Човешката раса, и от моя вид по-специално
има уникална способност да оцелява.
Загубих клиниката си, но все още съм доктор.
Но Ви е било разрешено да лекувате вашите хора.
Да, но дори ариец от SS може да страда от някое кръвно заболяване.
Вие сте лекувал SS-овци. - Аз съм доктор, не политик.
И какво. - Но вие сте адвокат.
Сигурен съм, че знаете за Хипократовата клетва.
Да, но си има граници.
Като доктор съм задължен, да лекувам всеки,
който се нуждае от медицинската ми помощ.
Който и да е.
Доста странно е, но последния ми пациент беше баща на капитан от SS.
За благодарност, се отнасяше с нас доста човешки.
Виждате, че живота не е само черно и бяло.
За някой от нас, живота е по-елементарен.
Хората, които сте лекували са врагове на моя съпруг.
Благодаря за всичко.
Ако можем да ви помогнем, моля потърсете ни.
Понеделник, 15-ти май 1939г.
Извинете, г-жа Розен, искате ли гореща напитка?
Карл, искаш ли гореща напитка?
Г-це Розен.
Има правило в компанията,
който забранява членовете на екипажа да използват пътническите зони.
Вие нарушавате това правило.
Оторизиран съм от директорът Холтхюзен
да използвам залата за отдих, когато счета за основателно.
Смятате ли, че е основателно да развалите хармонията на това пътуване
като причинявате неудобство на пътниците?
Неудобство на пътниците?
Няма закон, който забранява да се пеят партийни песни, нали?
Вън. Всички вън!
Отсега нататък,
пътническите зони са забранени за всички членове на екипажа,
с изключение по служба.
Вън!
Какво означава това?
Какво?
Това работи ли?
Да, работи.
Давайте му по едно от тези на всеки четири часа.
По едно, благодаря Ви, докторе.
Вашето състояние остава стабилно, професоре.
Добре е да узная, че умирам в стабилно състояние.
О, скъпи. - Вие не умирате.
Вие сте бил под голям стрес.
Гледах как изгориха книгите ми.
Изпепелиха дома ми.
Трябваше да се крием от хора, които смятахме за приятели.
Да, може да се нарече стрес.
Вече не е нужно да се криете.
Благодаря Ви, докторе.
Не трябва да се крием повече.
Трябваше ми цял час да сложа майка ми да спи.
От толкова време, не ни бе позволено да ходим на кино, че съм развълнувана.
Извинете, сър, искате ли нещо да хапнете,
не сте ял нищо цял ден.
Не, благодаря, Гюнтер, добре съм.
Още, господине?
Аз съм д-р Егон Крайслер.
Дойдох да подам официален протест.
Тази каюта е лична, докторе, не видяхте ли надписа?
Направете оплакването си при главния стюард.
Вече го направих, той отрича да е отговорен.
Мога само да предположа, че не сте наясно със случващото се на кораба
или по-лошо, че участвате в гаврата с пътниците си.
Остави ни.
Седнете, докторе?
Няма да ме разсеете с толкова церемониалност.
Както искате.
Дойдох да поискам лично обяснение.
Поставяте ме в неизгодно положение, докторе, нямам представа...
Отидохме на кино, за романтична комедия.
Вместо това ни пуснаха кинопреглед с г-н Адолф Хитлер.
Вие ли го одобрихте?
Нито съм го одобрил, нито знаех.
Уверявам ви, че няма да се случи отново.
И признавам, че това е явна липса на добър вкус.
Благодаря Ви, капитане. Лека нощ.
Хайде, време е за лягане.
Какво знаеш за този човек, Гюнтер?
Крайслер.
Чух, че е виден доктор.
Преподавал е в Берлинския университет.
Егон Крайслер. Да, професор.
Интересно.
От всички пътници, той единствен дойде при мен.
Може би, сър...
Какво?
Може би, ако пътниците ви познаваха по-добре, сър...
Не, не, не, не.
Трябва да стоя настрана,
това е единственият начин да се видят проблемите, преди да започнат.
Лека нощ, сър. - Лека нощ.
Гюнтер.
Кажи на г-н Мюлер, залата за отдих да се превръща
за петък вечер и събота сутрин за религиозни служби.
На борда има равин, ще го уведомиш, нали?
Да, сър. Лека нощ.
От изпълнителния директор, сър.
Трябва да продължите с максимална скорост.
Още два кораба с бежанци се отправят към Хавана.
Няма повод за безпокойство, но ситуацията в Хавана е променлива.
Щом няма повод за безпокойство, защо да продължим с пълна скорост?
Ако увеличим скоростта, няма да остане нито един пътник в столовата.
Хенрих. - Да, сър.
Ако сменим курса и минем на север от Азорските острови, а не от юг,
колко време ще спестим според теб.
С тази скорост, сър...
около половин ден, но океана там е по-неспокоен.
Ще сменим курса, но ще запазим настоящата скорост.
Г-н Щайман. - Сър.
До изпълнителния директор Холтхюзен в Хамбург:
Можем да пристигнем с 12ч. по-рано,
ако е необходимо още по-бързо,
искаме незабавно да ни изясните за ситуацията в Хавана.
Разбрано? - Да, сър.
Нас ни използваха, Остермайер. - За какво, сър.
Не знам, все още.
Скъпи, може би да повикаме д-р Глаунер отново?
Не, за какво ни е. Добре съм.
Той каза, че ще ти се отрази добре морския въздух.
Щом се оправиш, ще отидем да се разходим.
Разбира се, скоро ще ме видиш как пея, танцувам и плувам.
Защо пък не.
Да започнем в събота, тогава вече ще си по-добре.
Каква ще стане с теб, кой ще се грижи за теб?
Радиограма от Хамбург, сър, спешно е.
Сега я дешифрираме, сър.
Чети.
"Ускорете възможно максимално скоростта.
Ситуацията в Хавана сега е критична.
Вълна от антисемитизъм е заляла Куба."
Четвъртък, 18-ти май 1939 г. Хавана.
Твоя е отговорността "Сейнт Луис" да акостира, Класинг.
Разбира се, моя отговорност,
но твоите агенти са тези, които подкупиха пресата.
Вие сте този, който инициира тази вълна от антисемитизъм
Сега всичко е моя отговорност.
Мануел.
Луис, приятелю, какво удоволствие да те видя.
Нека ви представя моя асистент, г-н Хофман.
Как сте? - Здравейте?
Твой асистент, а? - Да.
Негово Превъзходителство Мануел Бенитес, Директор по имиграцията.
Моля, моля.
Здравей, Мишел.
Прекрасна девойка. Тази с късата коса.
Французойка, така казва тя.
Искате ли да се запознаете с нея?
Мануел, имаме спешен проблем.
Проблем?
Указа на президента Брю.
Властите ми казват,
че на "Сейнт Луис" дори няма да му позволят да влезе в пристанището.
Моля те, Луис. Имахме 9 президента през последните четири години.
Последният дори нямаше време да излезе от ваната, когато бе отстранен.
Брю не е проблем.
Но той е подписал този указ.
Трябва да го накараме да го отмени.
Губим време.
Колко време ще отнеме да го подкупим?
Сервитьор.
Още две безалкохолни напитки, моля.
Няма да стигнете далеч в Хавана, г-н Хофман,
ако продължавате да мислите като турист.
Трябва да се научите да разберете манталитета в Куба.
Вижте какво се случи сега.
Първо ни казвате, колко отвратителни са тези бежанци.
След това протестирате, че не ги посрещаме с отворени обятия.
Мануел.
Ти гарантира, тези разрешителни за влизане.
Досега твоето сътрудничество с моята компания,
беше доста печелившо.
Но не знам как може да продължи.
Казах ти да не се притесняваш, Луис.
Кажи ми, как се нарича този прословут указ?
Какво имаш предвид.
Указ номер 937.
Точният брой на бежанците на кораба.
Да, но хората на "Сейнт Луис",
ако те разбирам правилно...
Не, не, не, това е добрата част.
Разрешителните са издадени на 2 май.
Указът е подписан на 5 май, така че не ги засяга.
Президентът прави малък жест и може да си измие ръцете.
Кубински манталитет.
Трябва да те информирам, за правото ти да не отговаряш,
но ако това стане, ще отнеса въпроса до висши инстанции.
Дори не знам защо съм тук.
Ти наруши личната ми заповед
да не се използва това пътуване, за политическа пропаганда.
Като представител на партията...
Това не ти дава специална привилегия Шиндик.
Твоето досие е пълно с оплаквания от пътниците.
Освен това си направил обвинения срещу моите офицери,
подтикнал си други членове на екипажа да не се подчиняват на заповедите ми.
Според морското право това е бунт.
Ако съм бил прекалено усърден в желанието си да служа на партията...
Предупреждавам те, Шиндик.
Ако получа още едно оплакване
ще те сваля на първото пристанище.
Капитане...
Извинявам се.
Това е всичко.
Трябваше да отидем на религиозната служба, Карл.
Да сме повече сред другите.
Мисля, че трябваше да отидем.
Всичко това е част от това.
Част от какво?
Искат да видя кой ще дойде. - Кой?
Не го вярвам.
Капитанът се опитва да облекчи нещата.
Защо? Той е един от тях.
Мисля да подаря това на Анна, да й направя изненада.
Тя може да го облече на маскения бал.
Как мислиш, красива ли ще бъде с тази рокля?
Всички наши писма, нашите снимки, лична документация,
целият ни живот беше в този куфар.
Вече ги няма.
Това бяха просто вещи, а вещите могат да се заменят.
Даже по-добре, че се загубиха. Ще започнем всичко отначало без тях.
Те просто си играят с нас, никога няма да напуснем този кораб.
Не говори така, Карл.
Толкова много години се страхувахме.
Дълги години, които вече приключиха.
Продадохме всичко, за да избягаме.
Но никога няма да избягаме ако носим този страх с нас.
Трябва да ми помогнеш. Не мога да направя всичко сама.
Не мога повече.
Не мога.
Не мога повече така. Не мога. - Какво му става?
Мамо. Какво става?
Искам да му помогна. Искам да помогна.
Остави ме да се върна при него.
Слушай. - Защо плаче? Какво му става?
Слушай. Трябва да го убедя.
Той се затваря в себе си. Разбираш ли ме?
Искам да го видя? - Ако искаш да му помогнеш,
качи се, потърси млади хора и станете приятели.
Мамо. - Ако те види, че си щастлива,
това ще му помогне.
Не мога да гледам как плаче.
Не се притеснявай.
Хайде.
Аз съм, Лили.
Лили.
Съжалявам, скъпи, не трябваше да ти говоря така.
Карл, това е кораб.
Само кораб, това не е затвор.
Имахме късмет.
Само след няколко дни ще бъдем в Хавана.
И след това в Америка.
Ще вървим по улиците и дори никой няма да ни забелязва.
И докато се възстановиш, аз ще си намеря работа.
И Анна също.
Ще видиш, Карл, живота ще бъде чудесен.
И никой...
никой няма да те наранява.
За какво си мислиш?
Просто си мисля.
За какво?
Остави миналото в миналото.
Спомни си какво каза, че започваме нов живот?
Егон.
Какво ти е?
Просто съм уморен.
Много си красива.
Разбирам, какво ти е.
Все още мислиш за онова момиче.
Денис, моля те.
Великият...
Егон Крайслер.
Толкова студен.
Толкова независим.
В търсене на младостта.
Престани, Денис!
Не е имало любов.
Не разбираш, това не беше както между нас.
Бях трофей за нея.
Не я ли обичаш?
Не.
Мен обичаш ли ме?
Ние сме заедно.
Студено е за теб, Йозеф, да вървим.
Здравей.
Видя ли Азорските острови?
Не. Не.
Как е баща ти? По-добре ли е?
Защо? Говорят ли за него? - Не.
Не.
Не, не.
Може би мислят...
Майка ми е много...
Е, ние сме много притеснени.
Ако помислят, че е много болен,
кубинските власти може да го върнат.
Защо да го правят?
Ами...
Нали на никой няма да кажеш?
Не. Не!
Обещавам.
През последните две години,
Гестапо преследваше баща ми.
Гестапо.
Не знаеш какво е да живееш така.
А какво е сторил?
Беше адвокат.
Всички го обичаха.
Когато забраниха евреите да работят,
не го бях виждала два месеца.
Когато го видях, не можех да повярвам колко се е променил.
Някой идва!
Ще имаш ли проблеми, ако те видят да говориш с мен?
Не. Аз...
Аз... си мислех за теб.
За мен?
По-добре да си вървя.
Ще те видя ли утре?
Няма къде да ходя.
Искам да кажа тук.
Тук? На това място?
Да.
Да, ако искаш.
Ами тогава, чао, Макс.
Лека нощ. - Лека нощ.
И тези твои деца... - Дъщерите ми.
Имат разрешителни за влизане... - И визи.
Добре.
Издадени преди три седмици от консула на Куба в Хамбург.
Добре. - И са подписани.
И разрешителните за влизане ги е подписал онзи...
Как беше името му? - Бенитес.
Този човек е крадец. - Крадец?
Като издава разрешителни за влизане за бежанци,
не само нарушава закона, но също прави цяло състояние.
И също прави голяма грешка, като не споделя печалбите с подходящите хора.
Заложи на черно, скъпа.
Край на залозите.
Да кажем, доктор...
Щраус. - Щраус, да.
Ако приемем, че дъщерите ви може да слязат на брега,
имате ли достатъчно пари да ги издържате?
Ние също си имаме фашисти в Куба.
Мен са ми неприятни, защото са жалки хора,
които злоупотребяват с властта си.
Мисля, че ще можем да зачетем вашите визи.
Ако е необходимо, аз ще депозирам гаранцията.
Не знам как да Ви благодаря, сър.
Моля, моля.
Има ли някакъв друг проблем, докторе?
Ами...
Казват, че на "Сейнт Луис" дори няма да разрешат да влезе в пристанището.
Имам триста тона захар да се изпратят с този кораб
и част от печалбите ще отидат в подходящите хора.
Аз съм бизнесмен. Взимам предпазни мерки.
Ами пътниците?
Ще използвам цялото си влияние.
Значи е сигурно?
В Хавана, докторе, единственото нещо, в което можеш да бъдеш сигурен, е...
пурата.
Здравей, Берг. Може ли да поговорим?
Не, съжалявам Шиндик, нямам време.
Хей, хей.
Това не е много дружелюбно.
Това са странни времена, Берг.
Моята работа е да се уверя, че се поддържа влиянието на партията.
Не винаги е лесно.
Трябва да си помагаме. - Какво искаш?
Като представител на партията трябва да знам какво става.
И какво общо има това с мен?
Разбираш ли,
ти си близък приятел със стюарда на капитана, Макс Гюнтер
вероятно той може да хвърля бърз поглед на радиосъобщенията.
Чакай малко, искаш да шпионирам... - В твои интерес е, Берг.
Аз трябва да следя за подривни елементи.
И твоя близък приятел, Макс Гюнтер, е любовник на еврейка.
Знаеш ли какво означава това? Знаеш ли за расовите закони?
Теб също те видях да пълзиш сред тях.
Ако трябва да избирам между тях и теб, няма да се поколебая.
Имам свидетели за поведението ти.
И мислиш, че ме е грижа? По дяволите ти и твоята партия!
От вашите обещания, направихте живота невъзможен.
Заплахи, шпионаж един към друг.
Писна ми!
Може другите да ги е страх да ти го кажат, но мен не.
Вече си в моя списък.
Егон.
Тези мъже с обръснатите глави, престъпници ли са?
Те са учители.
Говорих с тях.
Единственото им престъпление е, че са евреи.
Извинете.
Срамота е.
Навсякъде са. Като животни в полето.
Това е нормално.
Как разбират кои от тях са нацисти?
Те са млади. Изплашени.
Правят любов като форма на бягство.
Това е потвърждение, че си жив.
За Бога, Егон, това добре го знам.
Човек зад борда! - Човек зад борда
Човек зад борда
Мостика.
Човек зад борда. От ляво на борд, сър.
Човек зад борда, сър. От ляво на борд.
В готовност за смяна на курса.
Пътник ли беше?
Видях го да скача, беше Берг, Хайнц Берг от машинното отделение.
Моряк?
Дори да е жив, вече ще е на мили назад.
Няма шанс да се намери в тази тъмнина.
Горкия Берг.
Господин Класинг.
Господин Голдсмит.
Това е Морис Тропър, ръководител на Еврейската агенция за Европа.
Луис Класинг, местния директор на компанията "Хамбург-Америка".
Вие сте американец, г-н Тропър? - Да, и много жаден.
Разбира се. Моля, седнете.
Какво ще искате? - Студена бира, моля.
А ти, Голдсмит? - Същото, моля.
Две студени бири, моля. - Да, господине.
Кога пристигнахте? - В два часа тази нощ.
Сигурно сте уморен. - Не.
Разбрах, че сте дошъл от Париж.
Красив град.
Лотария? - Не, не, не. Благодаря.
Не, не, не. Благодаря.
Господин Класинг.
Лотария
Искам прями отговори.
За какво?
Разрешителните за влизане,
които вашата компания е дала на пътниците от "Сейнт Луис".
Не струват дори колкото хартията, на която са написани.
Имат известни ограничения, наистина.
Но са валидни, за да може пътниците да слязат на брега.
Сигурно ли е?
Имам личната дума на Директора по имиграцията.
Бенитес, директора по имиграцията не се слави със своята честност.
Той е политик, г-н Голдсмит. - Това не ми харесва.
Изведнъж разрешават на хиляда евреи да напуснат Германия.
Защо?
- Това е бил жест.
Това е началото на топенето. - Така ли?
И веднага след като заминават,
започна нацистка пропаганда в Европа, в цяла Америка.
За какво? - Защо?
Вашият народ е толкова подозрителен,
винаги търсите някакъв скрит смисъл.
А вашият народ ни научи с вашите оръжия, палки,
концентрационни лагери.
Няма нужда да бъдете оскърбителен.
Класинг.
Само знам, че тук има нещо гнило и ще разбера какво е то.
За съжаление не мога да Ви помогна, г-н Тропър,
аз съм само представител на корабна компания.
Приятен ден, господа.
23-ти май 1939 г. Президентския дворец.
Ще позволя на "Сейнт Луис" да акостира и да бъде обслужен.
Вие ме изненадвате, скъпи Ремос.
В началото подкрепяхте решението много горещо.
Тъй като това бе начин да се спре Бенитес
и да се сложи край на неговия рекет.
Но не взех под внимание моралните аспекти.
Забелязал съм и преди,
че понякога обърквате кое е морално и кое практично.
Нямаме ангажименти към тези хора.
Техните разрешителни за влизане са легални само за туристи.
И дори при голямо въображение,
едва ли бежанци принудени да напуснат страната си,
може да се считат само за туристи.
Какво мисли генерал Батиста?
Говори се, че се отнася благосклонно да слязат на брега.
Скоро ще бъда в по-добра позиция да решавам
без да се съобразявам по един или друг начин.
Ще чака да види какво ще решите, след това ще направи точно обратното.
Трябва също да се вземе предвид и американското становище.
Батиста и Рузвелт.
Двамата, основни играча в политиката на Куба.
Батиста няма да каже нищо, страх го е да не загуби популярността си.
Що се отнася до Рузвелт, при него също наближават избори
и се увеличава безработицата в Съединените щати.
Като мен, той ще прецени ситуацията
и ще действа както е по-изгодно политически.
Моята съвест е чиста.
Действах както трябва и така ще продължа.
Главното е интереса на кубинците.
Четвъртък вечер, 25-ти май 1939г.
Американска музика, колко подходящо.
Приятно ми е да Ви видя, г-н Джоузеф.
Мога ли да отбележа чудесното ви облекло, г-жа Крайслер.
Дали не е прекалено пищно?
Ще разрешите ли този танц, г-це Розен? - Не.
Тя обеща на мен този танц.
Г-жа Розен, мога ли да танцувам с вас? - Да.
Изненада.
Мислех, че няма да дойдеш.
Да можеше да си там.
Не можеш ли да се промъкнеш?
Не.
Не ми е позволено.
Дегизирай се като бандит.
Сложи си маска на лицето.
Мисля, че вдругиден ще стигнем до Хавана.
Да.
Опитах се да те видя как танцуваш.
Видя ли ме? - Да.
Ревнуваше ли?
Дори и да бях, нямаше да кажа.
Анна.
Има нещо...
Има нещо, което искам да ти кажа.
То е...
Знам.
Щом стигнем, слизам на брега, а ти...
Виена, Виена,
само ти си града
на моите мечти.
Град с антични сгради
и очарователни жени.
Виена, Виена,
само ти си града
на моите мечти.
Града, в който съм благополучен и щастлив.
Това е Виена, Виена.
Моята Виена.
Това е странно.
Тези евреи...
Тъгуват за Германия.
И защо не?
В крайна сметка, те са германци.
Свирете кубинска музика, нещо бързо и весело.
Някоя конга. - Да, веднага.
Свирете конга. - Конга.
Кой е?
Доктор Глаунер. Мога ли да говоря с вас за момент?
Стой тук.
Какво искате?
Професор Вайлер току-що умря.
Тогава, защо съм Ви нужен?
Капитанът иска Вие да потвърдите причината за смъртта.
Сега идвам.
Да, съгласен съм с диагнозата.
Както вече ми казахте е коронарна оклузия.
Доктори!
Съпругът ми умря от разбито сърце.
Ако ме извините, искам да остана сама с моя съпруг.
Благодаря ви, капитане.
Благодаря ви, докторе.
Искали сте да говорите с мен, капитане?
Как се сетихте?
Ами, диагнозата на д-р Глаунер не изискваше потвърждение.
Видяхте ли птиците фрегати този следобед? Вече сме близо до брега.
Защо искахте да говорите с мен? - Защото имам доверие във Вас.
Преди час получих съобщение
от директора на "Хамбург-Америка" в Хавана.
Президентът на Куба е постановил,
че "Сейнт Луис" е в нарушение на кубинските закони.
Искате да кажете,
че могат да откажат влизане?
Съмнявам се, че ще се стигне до там. - Какви са плановете ви?
Бих искал да се сформира комитет от пътници,
с които да мога да се консултирам и разчитам, за да се избегне паниката.
Ще оглавите ли този комитет?
Професоре, имам нужда от някой, уважаван от всички.
Ужасно съжалявам, капитане, не съм подходящият човек.
Но разбира се, съм на ваше разположение, когато имате нужда от мен.
Лека нощ. - Лека нощ.
Скъпи, г-н Тропър, не можете ли да седнете?
Постарайте се да разберете,
факта, че на кораба ще разрешат да влезе в пристанището е стъпка напред.
В Куба всичко става бавно, стъпка по стъпка.
Да, да знам "утре".
Това не означава непременно утре, г-н Тропър.
"Утре" съдържа в себе си философско значение.
Вие трябва да разберете кубинското мислене.
Всички това ми казват.
Но аз разбирам германското мислене.
Трябва да направим всичко по възможностите ни,
да помогнем на горките хора на кораба.
Разбира се.
Може ли да ми уредите среща с Президента?
За това е нужен сериозен повод.
Нали имаме 937 повода.
Какво става тук по дяволите.
Класинг казва, че го е направил с добри намерения.
Голдсмит си измива ръцете.
Бенитес иска още пари. Батиста чака отстрани.
Брю е недостъпен. А Вие ми казвате "утре".
Единственото, което ми предложиха на този остров, са банани, пури и курви.
Ние сме бедна страна и продаваме каквото имаме.
Включително вашите политици.
Не. Г-н Тропър, вие определено вярвате,
че Куба държи монопола за корупцията.
Вие може да си позволите, да бъдете малко по-изтънчени,
а ние с нашето примитивно съзнание ни се налага да сме по-открити.
Това е всъщност много просто.
Вашите евреи се продават.
Техните животи са предмет на преговори.
Толкова е просто.
Животите на 937 човека.
Просто стока и нищо повече.
Тогава да почнем със сметките.
Забелязал сте какво каза Президента, когато реши да не приема бежанците,
че това ще е тежък удар по икономиката.
И там е където остава отворен за вашето предложение.
Вашият отговор ще бъде, че вашата агенция е готова
да поеме задължението, колкото е необходимо
да покрие разходите за преживяване, на тези горки хора,
за месец или може би за 6 месеца.
И при тези обстоятелства ще се превърнат
в най-желаните гости, а не хора молещи за милосърдие.
Каква е началната сметка.
Събота, 27-ми май 1939г. Наближаване пристанището на Хавана.
Виж. Вижда се брега.
Не виждам. Не виждам.
Какво гледате?
Хавана, виж, ето там.
Лоцманът на пристанището, сър.
Идвам да ви закарам до пристана на "Хамбург-Америка", сеньор.
Там може заредите с гориво и след това трябва да пуснете котва извън пристанището.
Защо?
Аз само изпълнявам заповеди, сеньор.
Добре. Закарай ни.
Виждаш ли децата си? - Не, твърде далече сме.
Егон, знаеш ли какво?
Това не е Берлин.
Опасявам се, че не.
Нямам търпение да сляза.
Имате дъщеря тук, нали? - Да.
Да, тя е тук почти от година. Преподава чужди езици.
Капитан Шрьодер, моля. - При мен, сър.
Минавай, минавай.
Аз съм с него, аз съм асистента на г-н Класинг.
Да, да, може ли да се идентифицирате? - Да.
Това е карта от германски вестник "Дер Щурмер".
Да, аз представлявам този вестник, а също и "Хапаг".
Съжалявам, не може да се качите на борда
само с пропуски издадени от кубинските власти.
Може ли да извикате един човек от екипажа?
Контактът между тези на кораба и външни лица е забранен.
Трябва да си ходите.
Вижте, просто искам да предам тези списания на един приятел.
Те имат голяма стойност.
Хей ти! Хей, стюард!
Аз съм Робърт Хофман, приятел на Ото Шиндик.
Моля те, кажи му да дойде. Бързо.
Ото Шиндик, моля.
Ей, какво става тук?
Гюнтер, идвал ли е някой от "Хамбург-Америка"?
Да, каза, че името му е Хофман.
Попита за теб. - Защо не каза да ме извикат?
Твое задължение е да ме извикат. - Нямаше време.
Освен това, полицаите го разкараха от пристана.
Мислиш се за много умен, нали?
За някой специален, стюард на капитана.
Наблюдавах те, Гюнтер.
Ти ли си човека, който стои зад целия този боклук?
Не Ви разбирам.
Вашите съобщения.
Колекция от полуистини, предупреждения, извъртания.
Капитане, разбирам Ви и Ви съчувствам.
Не изпитвам удоволствие в тази ужасна история.
Затова дойдох, да Ви обясня колкото мога.
Да, имам право да знам за какво е всичко това.
Слушай.
Разрешителните за влизане на пътниците не са валидни.
Не са валидни! - За съжаление е вярно.
Заповедта беше подписана, точно когато заминахте от Хамбург.
Тогава защо ни разрешиха да плаваме?
Разберете.
Г-н Бенитес, длъжностното лице, който подписа заповедта,
не увери, че тя няма да е в сила за този случай.
Седни. - Благодаря.
Но сега, не можем да влезем в контакт с г-н Бенитес.
Той се крие и дори не отговаря на телефонните обаждания.
И какво направихте по въпроса?
Аз ли? - Да.
Опитах се да го намеря. Какво мога да направя аз?
Капитане, само ако имате идея за проблемите ми...
Твоите проблеми не ме интересуват г-н Класинг,
единственото нещо, което искам, е пътниците ми да слязат на брега.
Разбира се, капитане. Но не го разглеждайте така.
Вие акостирахте кораба си в пристанището на Хавана.
Вашата част от това пътуване е приключила.
Пътниците вече не са ваша грижа.
Помислете за това по друг начин.
Те са евреи.
Може би могат да вървят по водата.
Тези хора, г-н Класинг, дали са евреи или не,
са моя отговорност, докато не напуснат кораба.
Това не го забравяйте.
Сега, изчезвайте от кораба ми!
И заведете моите пътници в Хавана!
И за Бога, направете го бързо.
Не се притеснявайте, ще се погрижа. - Благодаря ти, Гюнтер.
Продължавайте да гледате, може би баща ви е там.
Мислиш ли?
Там са моите деца.
Дитер!
Хелга!
Г-н Естедес.
Доктор... - Щраус.
Щраус, разбира се.
Звучи неутешително, но...
сега ми казаха, че дори тези с визи, не им се разрешава да слязат на брега.
Вие казахте, че ще слязат, ако подходящите хора се погрижат.
Да, но в този случай единствения подходящ човек е президента
и той е зает да си играе на котка и мишка.
Защо не носиш очила?
Но казахте, че има други достатъчно влиятелни хора, за да направят нещо.
Батиста...
наблюдава в сянка.
Най-вероятно той ще е котката и президента мишката.
А външния министър?
Ремос.
Състрадателен човек.
Какво?
Състрадателен човек.
Може би това е единствената ви надежда.
Но... но.
Подобно на другите, няма да иска да се срещне с никой.
За съжаление това е положението, д-р Щраус.
Дадохте ми думата си. - Знам, дадох я.
Това е всичко, което мога да направя.
Кой е това, моля? - Това е човек...
който не е важен, но има много контакти в правителството.
Това е против правилата,
но когато вече няма какво да губим,
залагаме на каквото може, не мислите ли?
Г-н Естедес, не съм виждал децата си близо две години.
Знам, знам, докторе.
Всичко това е по-сериозно отколкото си мислех.
Рикардо.
Когато човек като нашият президент
пренебрегва бизнеса заради политиката,
е дошло времето да се мисли за инвестиране в чужбина.
Когато казах, че ще те докладвам, имах предвид...
Не е нужно да го правя, зависи. - От какво?
Искам да знам, какво още си говориха на заседанието на комитета.
Трябва да има още нещо, ти беше там. Какво каза капитана?
Искаш ли малко щрудел?
Вкусен е. - Какво каза капитана?
Каза, че отменя всички слизания на брега.
Отменил, откога? - От този момент.
Не може да постъпи така. За колко време?
Той каза, че щом пътниците не могат да слизат на брега, тогава и екипажът.
Помощ! Няма да ви се дам!
Не и аз!
Не и аз! Няма да ви се дам!
Няма да ви се дам!
Хванете го!
Татко!
Не! Моля те, мамо!
Спасете го!
Казва, че туристите са като животни, и че това е начинът...
Ох, заяде.
Ще ми помогнеш ли?
Да, оплело се е в косата.
Дръпни го.
Не искам да Ви нараня. - Дръпни по-силно.
Дай ми една цигара, моля те.
Казаха ми, че ме чакаш.
Да.
Трябваше да Ви видя.
Много ласкателно.
Настани се удобно.
Предпочиташ аз ли да те съблека?
Защо трябваше да бъда точно аз?
Напомням ти на някой.
На сестра ти?
Вероятно на дъщеря ти.
Моите дъщери са на "Сейнт Луис".
Седни. Заповядай.
Как се казваш? - Д-р Ерик Щраус.
Какво искаш от мен.
Ами, Хосе Естедес си помисли, че можете да ми помогнете.
Вече над две години действам за да докарам дъщерите ми тук.
И сега не мога да ги измъкна от този кораб.
Защо мислиш, че мога да ти помогна?
Не знам. Просто съм отчаян.
Директорът по имиграцията не иска да се срещне с мен, а дъщерите ми имат виза.
Той е свиня.
Единствената ми надежда...
Единствената ми надежда остана в министъра на външните работи.
Може ли да го помолите да ме приеме?
Но, аз не го познавам.
Съжалявам, че Ви загубих времето.
Докторе.
Познавам много други членове на правителството.
Някои много добре.
Не мога да обещая.
Но ще опитам да ти уредя среща.
Благодаря. Благодаря.
Вторник, 30-ти май 1939г. Пристанището на Хавана.
Можеше ли да си представиш това, Аарон?
Да ни сложат патрули, за да предотвратят да се самоубиваме?
Комитетът смята, че са необходими.
Пак ли?
Преди два дни беше журналист.
Мога ли да се кача на борда сега? - Да.
Но остави това.
Не е позволено нищо да се внася на борда.
За кой вестник? - "Дер Щурмер".
Очаквах г-н Класинг. Защо е изпратил Вас?
Има ли някакви новини?
Няма.
Ще бъда откровен. Вашите пътници не ме интересуват изобщо.
Аз съм главен шпионски агент за Карибите.
Подчинен съм пряко на адмирал Канарис.
Абвера.
И каква връзка имате със "Сейнт Луис"?
Защо сте тук?
Отменил сте всички слизания на брега
докато сте закотвени край Хавана.
И какво?
Е, от днес ще ги разрешите.
Мислиш, че можеш да ми даваш заповеди на моя кораб.
Заповедта идва от Берлин, ако не се подчиниш,
бъди готов да поемеш последствията за теб и твоето семейство.
Не ми е приятно да те заплашвам, капитане.
Ти си един от нас.
Ако ти кажа, че имаме информация
за устройство, което може да намери подводниците по звуковите вълни,
жизненоважна информация, която трябва да се върне до Германия
съм сигурен, че мога да разчитам на твоите чест и дълг като морски офицер.
Първата група ще слезе днес привечер,
сред тях ще бъде стюард Шиндик.
Добре.
Извинете сър, един господин иска да Ви види...
Не, не сега, Гюнтер.
Кажи ми, какво ще стане с пътниците ми?
Аз се занимавам само с шпионската мисия в това пътуване.
Аспектите за пропагандата не са моя грижа.
"Пропаганда"? Какво искаш да кажеш?
Никога не се е възнамерявало твоите пътници да слизат.
Неочаквано, нали?
Както можеш да видиш,
принудихме света да осъзнае, че има проблем с тези хора.
Ние търсим методи да се справим с тях.
И когато освободим Германия от проблема,
никой няма да има правото да възрази.
Беше едно полезно упражнение.
Приятен ден, капитане.
Няма да Ви казвам колко телефонни обаждания
получих от колеги и министри,
умоляващи ме да се съглася на тази среща.
Всички дължащи се според мен, на една ваша приятелка.
Една млада жена.
Тя изглеждаше много загадъчна и ми е любопитно да разбера какво...
Това е абсурдно.
Вашите дъщери са по-важни, естествено.
Извинете.
Не исках...
Просто чаках толкова дълго.
Всичко, което имах замина. Платих за разрешителни, визи.
Живеех само за да ги доведа на безопасно място.
Твоите дъщери наистина ли имат визи?
Да.
Получих ги от консулът в Хамбург.
Жена ми трябваше да ги вземе,
но си мислеше, че с разрешителните за влизане ще бъде достатъчно.
Имате ли достатъчно доходи да издържате дъщерите си?
Само седем долара на седмица, който ми дава Еврейската агенция.
Каква е вашата специалност?
Педиатрия.
Работя в обществена клиника в Хавана пет дни в седмицата.
И получавате заплата.
Само храна.
Нямам сертификат за да практикувам в Куба.
Тогава защо работите в клиниката?
Видях, че имат нужда от мен.
Исках да се отплатя за това, че ми е позволено да остана в Куба.
Ако дъщерите ти наистина имат визи,
жалко, че няма запис за това.
Г-н Бенитес, от имиграционните отказва да слуша,
освен ако не платя по хиляда долара за всяка.
Бенитес.
Д-р Щраус.
Елате с мен.
Добре ли си почина? Беше хубаво, нали?
Разбира се, че си спомням, как ще забравя...
Разбира се. Тогава ще ти се обадя четвъртък, чао...
Ще издадеш дубликат на визите веднага.
Визи? Какви визи?
За двете дъщери на д-р Щраус, които са на борда на "Сейнт Луис".
Това е невъзможно. На никой не е позволено да слезе.
Направи го веднага.
Но този кораб е златна мина.
Вече си под разследване, ще издадеш тези визи
или ще бъдеш отведен незабавно в затвора "Моро".
За мен е удоволствие да ви служа, сър.
Имената, възрастта и място на раждане на децата Ви, моля.
До скоро.
Довиждане.
Не се притеснявайте.
Ще се уреди за всички. Не се притеснявайте.
Да, наложено е вето. - Ето го.
Какво стана? - Зле е, Милт.
Колко зле?
Той казва, че публичността и молбите за милост
го възпрепятстват да вземе безпристрастно решение.
Заповядва "Сейнт Луис" да напусне кубинските териториални води.
Окончателно?
Не. Каза, че ще възобнови преговорите
след като напусне, ако депозираме половин милион долара.
Да, много мило.
Какво ще правим?
Притиснати сме до стената, останаха ни малко възможности.
Ти опитай тук, аз ще опитам на няколко други места.
Първо трябва да се видя отново с тези хора на кораба.
Как да им обясня това?
Какво да им кажа?
Какви са впечатленията, г-н Тропър? Кажете ни.
Имаме напредък. Продължаваме натиска.
Не искаме да умрем.
Не искаме да отплаваме.
Не искаме да умрем.
Не искаме да отплаваме.
Не искаме да умрем.
Не искаме да отплаваме. - Моля ви.
Не искаме да умрем.
Не искаме да отплаваме.
Не искаме да умрем.
Не искаме да отплаваме.
Помолиха ме да говоря с вас.
Кога ще слезем на брега? - Да, кога?
Кога?
Братя и сестри.
Не губете надежда.
Имаме визи, защо не може да слезем?
Да! - Ние имаме визи!
Ние от Агенция за взаимопомощ тук и в Ню Йорк,
по целия свят,
действаме за да ви закараме до безопасно пристанище.
Къде? - Къде?
Искаме да слезем тук в Хавана.
Да! - Имаме визи.
Посланика на САЩ, очаква решение от Рузвелт всеки момент.
Кажете им, че сме отговорни хора
не молим за благотворителност. - Имаме право да слезем.
Имаме учители... - Имаме право да слезем!
Ще бъдете в безопасност. - Но кога?
Целият свят
ви наблюдава...
и се моли за вас.
Ние сме едно семейство.
Вие сте моето семейство.
И през вековете сме оцелявали, защото
никога не сме губили надежда.
Бог да ви благослови.
И да бди над вас.
Трябва ни помощ, а не молитви. - Какво каза той?
Време за обяд.
Няма ли да се обличаш?
Твърде горещо е за да ям.
Ще остана тук.
Тези хора от лодките, дето крещят.
И тази жега.
Егон!
Спрете! Назад! Назад!
Свалете тези оръжия! Свалете ги!
Свалете тези оръжия или ще накарам екипажа да ви свали от борда.
Моля, успокойте се. Така ще е по-добре за всички.
Вярно ли е?
Отплаваме ли?
Моля, отидете в салона за отдих,
комитета ще ви даде изчерпателна информация.
Влизай.
Мира!
Татко.
Мириам, това е Мира.
Откъде дойде? Как стигна до тук?
Чаках ви да слезете на брега,
чак днес успях да взема пропуск.
Гледахме към брега, всяка лодка.
Татко.
Имам само три минути.
Минути?
Изглеждаш различно, не само по-възрастна, но променена.
Времената се променят, татко.
Носиш скъпи дрехи.
Грим?
Какво си направила с очите си? - Няма значение сега.
Исках да ви видя, да знам как сте.
Амулет.
А това какво е? Защо го носиш?
Това не означава нищо. - Тогава защо го носиш.
Помага ми.
Хайде госпожице. - Да, да, един момент.
Ето, вземи ги. Бързо ги скрий. 1300 американски долара за вас.
Откъде ги взе?
Имам много приятели тук. Те ми помагат.
Опитах се да купя за вас визи, но цената се вдигна.
Не разбирам как толкова много пари.
Как ги получи?
Мои са. Аз ги спечелих. - Как?
Как? - Мириам, моля те.
Спечелих ги за вас. Може да ви помогнат.
Вземи ги за Бога.
Ти си единствена, която е успяла да вземеш пропуск
и изглеждаш като...
Имаме толкова малко време, а го губим.
Не. - Не!
Мириам!
Тя ни е дъщеря.
За всичко, което се случва,
си има причина.
Без въпроси.
Благодаря. Благодаря.
Може би този кръст, помага да те приемат хората.
Да, скривам се зад него.
Обичам те.
Любовта ми към вас не се е променила.
Очаквам с нетърпение деня, когато отново ще бъдем заедно.
Трябва да тръгвам. Трябва да тръгвам.
Довиждане.
Не.
Не, Мира. Мира!
Нека Бог да те пази.
Исках да й кажа толкова много неща.
Дори не знам къде живее.
Чисто е от лодки, сър.
Добре.
Вдигаме котва.
Петък, 2-ри юни 1939 г. Напускане пристанището на Хавана.
Вторник, 6-ти юни 1939г. Изчакване по крайбрежието на Флорида.
Как сме с провизиите, г-н Мюлер?
В този момент имаме достатъчно храна и вода за 10-11 дни.
Повече, ако я разпределяме на дажби.
Г-н Остермайер?
Проблемът е горивото, сър.
Все още имаме достатъчно да стигнем всяко пристанище в Европа,
но само ако се вземе решение до 24 часа.
Сър, служебен плавателен съд се приближава от ляво на борд.
Катер от бреговата охрана на САЩ.
Предават. В готовност за получаване на съобщение.
Г-жа Вайлер, възможно ли е?
Възможно е.
Съобщението приключи.
Прочети ми го.
"Внимание, капитане на "Сейнт Луис".
Вие нарушавате териториалните води на САЩ.
Не се приближавайте повече. Не се опитвайте да акостирате.
Не се разрешава, повтарям,
не се разрешава да акостирате в никое пристанище на САЩ.
Потвърдете."
Изпрати: "Съобщението прието и разбрано".
Курс: Изток североизток. - Изток североизток, сър.
Поддържайте тази скорост.
Да, сър. Коя е дестинацията?
Сряда, 7-ми юни 1939 г. Някъде в Атлантическия океан.
Макс. Какво става?
Г-н Познер, може ли да поговорим за момент?
Да, влизай.
Всъщност, не знам дали трябва да го казвам.
Всеки си мисли, че се връщаме обратно в Куба.
Е, не е така.
Връщаме се към Хамбург.
Не мога да повярвам, капитана щеше да съобщи.
Да, ще съобщи. Ще го направи,
но не преди да сме вече на ден разстояние.
А, защо ми казваш това, Макс?
Защо?
Защото мислех, че трябва да знаете.
Не знам. Аз...
Извинете.
Извинете ме.
Г-н Познер.
Мога ли да Ви питам нещо?
Моля.
Какво е да си евреин в Германия?
Това е нещо, за което постоянно ти се напомня.
Че си евреин.
Макс!
Шалом.
Каза ли му?
Да.
Какво ще направи?
Не знам.
Никой нищо не е може да направи.
Единственият изход от кораба...
беше този, който избра баща ми.
Не, моля те, моля те. - Точно така е.
Моля те, не казвай това. - Не виждаш ли?
Той единствен се измъкна.
Прегърни ме.
Толкова ме е страх.
Не съм достатъчно силна. Не съм смела, както беше баща ми.
Толкова ме е страх от тези лагери.
Нещата, които правят там.
Не зная.
Никога не съм узнала...
какво е да си жена.
Обещай ми...
Обещай ми, че никога няма да отида в тези лагери.
Обещай ми.
Обещавам. Обещавам.
Не знаеше ли това?
Наздраве. - Наздраве.
Ще ви кажа нещо. Всички сте в моя списък.
Ще претърсим тази каюта.
Защо?
Имам власт да проверявам размирници като теб.
Нямате право да пипате.
Време е отново да си обръснете главите.
Гюнтер.
Отвори.
Макс.
Боже.
Понеделник, 12-ти Юни 1939г.
Още ли сте тук, г-н Тропър? Казах, че ще Ви пратя отговор.
Да, но си помислих, че може нещо да се е решило.
Едва ли ще е днес, Премиера има и други работи за които да мисли.
Да, разбирам.
Мога само да повторя, че крал Леополд беше трогнат от молбата Ви
и е говорил с кралица Вилхамина на Холандия и президента на Франция,
но още не са решили нищо определено.
Мисля, че ще Ви е по-удобно да чакате у вас.
Не, ще чакам тук.
Поне да Ви предложа чай или кафе. - Не благодаря.
Разбирате, че няма да се реши за няколко часа.
Това ще отнеме време, трябва да запазите спокойствие, г-н Тропър.
О, аз съм спокоен. Винаги съм бил спокоен.
Бях спокоен в Ню-Йорк, в Куба,
бях спокоен в Лондон, в Париж, аз съм много спокоен.
Разбирам безпокойството Ви, г-н Тропър,
но е дошло времето да се доверите някому.
Прав сте, простете ми.
Разбирате, минах през толкова хора.
Вие сте последната ми надежда.
Извинете.
Госпожо.
Тази рокля, не е ли на Анна Розен?
Г-жа Розен помоли да бъде почистена незабавно.
Къде е тя?
Тя не е напускала каютата си от два дни.
Дай ми я. - Но...
Аз ще се погрижа.
Г-жа Розен.
Г-жа Розен, Денис Крайслер е. Може ли да вляза?
Боже мой!
О да, благодаря.
Премахнаха ли петното?
Направих я за Анна, тя я облече на бала.
Знам.
Правих всичко за нея.
Опитах се.
Наистина се опитах, но а няма вече.
Няма я вече. Не бях там, когато тя имаше нужда от мен.
Тя беше толкова деликатна и толкова се тревожех, че ще си отиде.
Г-жа Розен, моля те. Ставай. Ела с мен.
Какво правиш? - Ела с мен.
Да се махаме от тук. - Какво правиш тук?
Излизаме от тук. - Излизай, махни се от мен.
Г-жа Розен. - Пусни ме.
Твоят съпруг е жив. Той е в болница в Куба.
Ще се оправи отново.
Ще има нужда от теб като излезе, това, което правиш е грешно.
Ти не разбираш, трябва да бъда наказана.
Не бях права. Провалих се.
Сега искам Бог да види, че съжалявам.
Наистина съжалявам, моля те.
Моля, Той трябва да ми я върне.
Слушай.
Анна е мъртва. Тя е мъртва, чуваш ли?
Но ти си жива.
Твоят съпруг ще се нуждае от теб. - Не!
Какво ще каже той, когато не си там?
Не! Не!
Не, не ми говори повече, имам да върша работи.
Трябва да свърша толкова неща.
Добре. Добре.
Дай ми ножицата. Ще ти помогна.
Искаш да се самоунижиш ли?
Искаш да се самонакажеш? Това ли искаш?
Това ли е, което искаш?
Ето, погледни се.
Погледни се.
Знам.
Двама глупаци без куража да се справят с живота.
Познаваш ли ги?
Знаеш ли, как са се чувствали?
Ти ги разбираш.
Ти ги разбираш, че са се предали. Ти разбираш страха.
Аз ги презирам.
Презирам ги.
Денис. - Не!
Искаш да се чувствам виновна, че искам да живея.
Да бъда с теб, а не като тях дето захвърлиха живота си.
Но трябва да изпитваш някакво съчувствие към тях.
Да, съжалявам.
Но те умряха като деца, които ги е страх от тъмното.
Такива сме станали всичките!
Денис!
Няма да го приема.
Няма да приема това.
Искам...
Искам мъжа, за когото се ожених.
Ти беше толкова самонадеян.
Толкова уверен в себе си.
Сега си станал слаб, нерешителен. - Поне спрях да се преструвам.
Защо се предаваш? - Знаеш ли какво ще стане с нас?
Всички тук на кораба си правят планове.
Опитвайки се да намерят изход.
Но ти просто... - Ти не осъзнаваш,
че след два дни, когато акостираме,
Гестапо ще ни чака.
Виж.
Виж това.
Така ще приключим всички.
Нямаме време.
Отиди при капитана.
Принуди го да направи нещо.
Каква е нашата позиция?
На 400 километра западно югозападно от брега.
Южно от Англия.
Не мърдайте всички!
Стаята с радиото!
Поемаме контрола над кораба!
Нищо няма да постигнете!
Ще трябва да поемете контрол над машинното отделение и целия екипаж.
Имаме теб и твоите офицери.
Вие сте нашите заложници!
Защо? - За да спасим живота си.
Животът на всичките.
Ще поемете курс за където и да е с изключение на Германия.
Каквото и да направите,
няма да дам заповед за промяна на курса
и без тази заповед нищо не може да направите.
Това е кормчията, за Бога, оставете го.
Никой да не се опитва да се противопоставя
и няма да пострадате.
Ние ви съчувстваме, всеки един тук.
Но това, което правите е бунт.
Добре.
Ако свалите оръжията си и напуснете,
обещавам, че няма да има последствия срещу вас.
Не!
Какво става тук? Полудели ли сте?
Освободи го. - Ако не си с нас, махай се оттук.
И да се съглася да продължите с тази глупост.
Изчезвай! Махай се от мостика!
Да ви оставя да продължите с вашата глупост!
Вие сте сами! Никой друг пътник няма да ви подкрепи.
Не се нуждаем от някой друг.
Вън! Махай се!
Да, и екипажа ще атакува мостика и край с вас.
За Бога, утре ще достигнем английския бряг,
след това минаваме през Канала, остава само един ден до Хамбург.
Капитане, на всички освободени от лагерите,
им бе дадено 14 дни да напуснат Германия и казано,
че ако се върнат ще бъдат екзекутирани.
Ние няма да се върнем.
Ще направя всичко по силите ми да се предотврати това.
Давам честната си дума.
Думата ти на германски офицер?
Като християнин.
Християните са тези, които построиха лагерите.
Християните ни държаха да гладуваме и ни убиваха.
Твоята дума на християнин. - Не!
Неговата дума като човек.
Знаеш ли какво направи този човек за нас?
Опита се да получи разрешителни за да слезем на брега.
От Президента на Куба.
От нашият посланик в Хавана.
И знаеш ли какво рискува?
Той има деца, семейство.
Какви гаранции имаме, че няма да ни свали в Хамбург?
Имаме него за гаранция.
Знаеш ли как да управляваш кораб?
Ако ти вземеш кораба всички сме загубени.
Капитане.
Аарон.
Поеми рула, Костер.
Поддържайте курса. - Да, сър, същия курс.
Този инцидент приключи.
Всички ще го забравим.
Благодаря, професоре. Много съм благодарен.
Искам да ти покажа нещо.
Това беше пуснато под моята врата,
точно след като отплавахме от Хавана.
Подписано е от 200 от събратята ти пътници.
Всички са се заклели,
че по-скоро ще скочат в морето отколкото да се върнат в Хамбург.
Ние сме отчаяни хора, капитане.
Никога не съм се съмнявал в искреността на съобщението.
Трябва да се направи нещо веднага.
В противен случай ще докараш празен кораб в Хамбург.
Утре ще бъдем до крайбрежието на Съсекс, Англия.
Има риф от скрити скали на четвърт миля от брега,
точно където трябва да влезем в Канала.
Имам намерение да вкарам кораба в този риф
да го запаля и да евакуирам пътниците до брега.
Въпреки това, трябва да изглежда като истинско корабокрушение.
Давате ли си сметка какво ще стане с нас при най-малкото подозрение?
Направи го.
Не казвай на никого, просто го направи.
Боя се, че все още няма новини за Вас.
Вече съм тук два дена. - Предупредих Ви.
Съжалявам, г-н Тропър. Трябва да се връщам.
Четвъртък, 15-ти юни 1939 г.
Почни да изпращаш SOS.
Съвсем скоро трябва да видим брега на Англия.
Идва някакво съобщение.
Дами и господа.
Току-що получих радиограма.
Тя гласи...
Гласи следното:
"Окончателните приготовления за слизането на всички пътници завършиха.
Правителствата на Белгия, Холандия, Франция и Англия,
се съгласиха да приемат пътниците.
"Сейнт Луис" ще акостира в Антверпен.
Нашите молитви бяха чути.
Бог да води "Сейнт Луис".
Подпис: Морис Тропър.
Два месеца след като "Сейнт Луис" акостира в Антверпен започна II св. война.
Аарон Познер беше заловен от Гестапо в Холандия и умира в Аушвиц.
Йозеф Манасе беше заловен от Гестапо във Франция и умира в Аушвиц.
Алис Файнчайлд оцеля и се събра с децата си през 1946 г.
Лили Розен се събра със съпруга си Карл в Англия.
Г-н и г-жа Хаузер, използваха 1300 $ от Мира,
за подкупи, и оцеляха Германската окупация на Белгия.
Професора и Денис Крайслер бяха изпратени в концентрационния лагер
Вестерборк в Холандия и оцеляха.
Ото Шиндик беше застрелян от британски патрул в Хамбург през 1945 г.
Капитан Шрьодер бе несправедливо съден за военни престъпления,
но благодарение на показанията на оцелели от "Сейнт Луис", бе оправдан.
Награден е с медал за хуманните действия от Правителството на Западна Германия.
От 937 пътници, над 600 умират в Нацистките концлагери.
"Сейнт Луис" е унищожен от бомби на Съюзниците в Хамбург през 1944 г.
Този филм се базира на действителни събития.
Някои имена, професии и жизнени истории на замесените са променени
за да се запази личния живот на оцелелите и техните семейства.
Translation ZALMEN BEHAR